Ibland på natten vaknar jag till ljudet av ett tåg.
Det dundrar rakt genom min lägenhet.
Ibland känns det som om det ska lyfta mig ur sängen.
Ett öronbedövande dån och sen tystnad.
- Jag är ensam, Exley. - Jag ska stoppa dig.
Har du nåt emot att sjunga?
- Typ en sång? - Ja.
- Jag har inte övat in nåt. - Ingen fara, kör på bara.
- Vilken sång som helst? - Vilken du vill.
När du känner dig klar.
- Jag kan tyvärr inte resten. - Det är okej, det var jättebra.
- Var rädd om dig. - Ni med.
Tack.
Jag tror att ande från henne fläktar.
Finns ett järn så fint att det kan mejsla andedräkt?
Ej någon åt mig får le.
Nu vill jag kyssa henne.
O, hon är varm.
Om detta trollkonst är-
- så är det dock en lika lovlig konst som att äta.
Vi blev precis klara. Alldeles nyss. Jag sitter i logen.
Min mage har varit i olag hela dan.
Golvet var dunsigt igen. Det är inte ditt fel.
Ska du ut? Jag tror att jag sticker hem. Jag är trött.
Förlåt att de är så sena. Harry hade nåt vajsing med datorn.
Reese, en kvinna sökte dig. Hon väntar vid sceningången.
- Mycket tjusig. - Tack, Ruthie.
Reese? Hej. Lori Lansky. Det var en suverän föreställning.
Slutet är så rörande och tjuven var förtrollande.
Hej, Ray. Det här är Lori.
Det var en suverän föreställning.
Du ska till Niagara, va? Då ses vi där.
Hej då, Ray.
Där går vår tjuv. Får jag bjuda dig på ett glas?
- Vem är du? - Jag är förlagsredaktör.
- Jag måste träffa vår tjuv. - Får jag haka på?
Det är häråt.
- Gäller det min pappa? - Det kan man säga, ja.
- Vad händer? - Inte så mycket.
- Håller du dig i skinnet? - Huset bjuder på det där.
- Angående din pappa... - Hans gömda manuskript, va?
Vad han har i sin cherry-coke, om han fingerpullar sina brevvänner?
- All djup, mörk, läskig skit? - Vargarna har redan varit på dig.
- Ni är ju skoningslösa. - Han var inte visat nåt på 20 år.
- Tro mig, ni missar inte så mycket. - Det lär finnas en roman.
- Förlaget fick de två första kapitlen. - För sju jävla år sen.
37 sidor skräp. Så många stavfel att det lät som en analfabets röst.
Jag vill tro att han skriver på sitt mästerverk.
Men jag kom hit inte för romanen.
I början av sitt förhållande brevväxlade dina föräldrar i tre år.
Det här vet du säkert.
Din pappa såg sig som en arg amerikansk landsflykting.
Under uppvaktningen bodde han i södra Frankrike. Om jag minns rätt-
- skrev din pappa de första kapitlen i "People's Park"-
- och din mamma avslutade sin examen här i USA.
Innan din mamma dog skickade din pappa hennes brev till henne.
- Din mamma la dem i en låda. - Och?
Och lät dig ärva hela samlingen.
- Är det här ett av breven? - En kopia av ett av de tidiga.
- Det finns ungefär 150 par. - Hur fick du tag på kopian?
Från din morbror. Richard var din mammas testamentsexekutor.
Hur hittade du honom?
Jag var på begravningen. Jag hoppades få träffa dig där.
Jag hade en premiär.
- Kryddan finns i sköldpaddsskjulet. - Va?
Ursäkta mig en stund.
- Så du vill ha breven? - Jag vill köpa dem av dig, ja.
- Vad bjuder du? - 100000 dollar.
Hälften när jag får breven och... resten när de publiceras.
Jag rekommenderar gärna en litterär agent åt dig.
Vad himla snällt av dig.
- Pratar du med din pappa? - Det spelar ingen roll.
- Varför inte? - För jag tänker inte göra det.
Fundera på saken. Mitt hemnummer står på kortets baksida.
Fundera bara på det.
Var snäll och gå.
- Reese? - Rob!
- Vad händer? - Inte mycket, samma gamla skit.
Rollprover, jobb, se smutstvätten föröka sig...
- Vad gör du i stan? - Jag passar en våning på Bond Street.
Typ halvpermanent soffasurfning.
- Jag hörde att du gör en pjäs. - Ja, "En vintersaga" på La Mama.
Vi har sista föreställningen i helgen. Jobbar du med nåt?
Jag gjorde en skum Moliére-workshop där vi spelade i en boxningsring.
Det tog slut för några veckor sen.
Jag tänkte flytta till Colorado och jobba på en ranch eller nåt.
Riktiga människor, kor och skit.
Jag hörde det med din mamma. Jag beklagar.
- Mår du bra? - Ja, jag mår fint.
Om du vill försöka övertala mig att inte flytta till Colorado...
...slå mig en signal.
Jag har kvar den här dumma prylen. En massa minuter. Vi ses.
För 15 år sen tyckte jag han var rolig, sexig och intelligent.
Nu blir jag sjuk av tanken på att vistas i samma rum som honom.
Tiden går och folk förändras. Jag är glad att vi inte fick barn.
- Mår du bra? - Ja. Hur så?
Du verkar vara långt härifrån. Och du har knappt rört din sallad.
Jag är nog bara lite sliten. Pjäsen läggs ner, vad händer nu - sånt.
Vår lilla ryggdunkarklubb får inte upplösas för att pjäsen läggs ner.
- Träffar du familjen på thanksgiving? - Nej.
Var är dina föräldrar? Du har aldrig pratat om dem.
- Finns inte mycket att prata om. - Är det på det viset?
Om du vill fira thanksgiving med mig så får du hjärtans gärna göra det.
Några kompisar kommer. Jag gör pumpapaj och hemgjord fyllning.
Jag använder min mormors recept på äppelfyllning.
- Vad har du gjort med handen? - Jag slog i den när jag gav Spike mat.
Hur är det med Spike? Håller hon dig fortfarande vaken på nätterna?
- Hon mår bra. - Vad sött att du räddade kattungen.
Jag hade inte kunnat göra det. Inte i den här stan.
Vad är det?
- De har ingen mynttelefon. - Du kan ringa på min mobil.
Är du säker?
- Här. - Tack, Didi.
Hej, gumman.
Det var fint.
- Tack. - Jag visste inte att du kunde spela.
- Vart ska du? - Jag måste ge min katt mat.
- Stanna. - Jag kan inte.
- Ge henne mat i morgon. - Hon är sjuk.
Reese... Vad är du så rädd för?
Jag vet inte.
Reese, det är dr Barrett på Saint Marks djurklinik.
Jag beklagar, men Spikes prover visade att hon har leukemi.
Ring mig så fort du kan så vi kan diskutera alternativen.
- Jag fick ditt meddelande. - Jag behöver pengar till hemresan.
- Vi fixar gärna flygresan åt dig. - Jag flyger inte.
- Okej... - Och jag behöver kontanter.
Jag vet inte om jag kan fixa kontanter.
Det måste gå genom min chef. Det kan ta ett par veckor.
- Skit i det då. - Vänta nu...
- Hyr du en bil? - Jag tar bussen.
Och jag behöver pengar till cigaretter. Och mat.
Man måste ju äta.
Jaha, det var det. Kan du säga när du tänker åka till Michigan?
Jag åker om några dar.
- Hur får jag tag på dig? - Jag ringer dig.
Det ser jag fram emot. Tack för drickat.
Lycka till, Reese.
- Vad har hänt? - Rökpaus.
- Mår du bra? - Ja då. Vet du var vi är?
Vi har precis passerat Travers City.
Hej.
- Vem är du? - Corbit.
- Är min pappa hemma? - Vem är din pappa?
- Don Holdin. - Har du nåt leg?
Helst pass eller körkort.
- Allvar? - Ja.
- När är du född? - Den 6 april, 1980.
- Stjärntecken? - Vädur.
- Är du typ Secret Service-agent? - Ungefär.
- Han är i garaget. - Vad gör han där?
- Det är där han bor nu. - Vem bor i huset?
- Jag och Shelly. - Vem är Shelly?
En tjej som du inte känner.
- Du ser inte ut som på bilderna. - Människor förändras.
- Jag måste in och rocka. - Okej.
Om du träffar mr Holdin, säg att hans bollar är rena.
Va? Vem är det? Corbit? Shelly?
- Reese...? - Hej, pappa.
Kom in.
- Sätt dig. - Jag har suttit hela dan. Tack ändå.
Vilken överraskning.
- Vill du ha en sup? - Visst.
- Vad är det där för tabletter? - Det var din mammas sömnpiller.
Jag tar dem nästan aldrig.
- Varför kom du hem? - Jag tyckte att det var dags.
Om du vill att jag ska skriva en check behöver du bara säga till.
- Hur var begravningen? - Rätt dämpad.
Många av hennes fans dök upp, men inga festlekar och sånt.
- Var är hon begravd? - De kremerade henne.
Din morbror Dick tog med hennes aska till Louisville.
Han i huset sa att du bor här nu.
Det är enkelt. Jag har mina böcker, min säng och mitt arbetsbord.
Jag har en ny kamin här.
- Skriver du? - Lite grann, då och då.
Shelly!
- Det här är min dotter Reese. - Reese, Shelly.
- Reese kom nyss från New York. - Jaha. Vilken överraskning.
Här.
- Bilen låter konstigt igen. - Säkert växellådan. Corbit får kolla.
Jag får väl ställa in det här i kylen.
Kul att äntligen få träffa dig, Reese.
- Var är hon ifrån? Wimbledon? - Hon är en av mina gamla elever.
Hon behövde nånstans att ta vägen för att komma bort från allt ett tag.
Hon har varit till stor hjälp.
- Undervisar du fortfarande? - Jag slutade för några år sen.
- Varför? - Jag blev trött.
Corbit... Kom in.
Du har visst redan träffat min dotter.
Hon ska bo hos oss, jag vet inte hur länge.
- I huset? - I sitt gamla rum, ja.
- Shelly då? - Hon kan sova i soffan ett tag.
- Arbetsrummet där uppe är ledigt. - Jag vill inte att nån går in där.
Shelly har säkert inget emot det.
Shelly bad mig säga att middagen serveras prick 18.30.
Och om Reese inte gillar kyckling så finns det köttfärslimpa-
- och ugnsbakad potatis från i måndags.
Säg till Shelly att Reese äter kyckling.
- Teedags om 55 minuter. - Jag är klar då.
- Teedags...? - Golf.
- Sen när spelar du golf? - Jag fuskar lite med det.
- Är Corbit också en gammal elev? - Nej.
En dag när jag ännu bodde i huset kom jag ner och han sov i soffan.
Det låter som om du har ditt eget lilla Utopia här.
- Det funkar mycket bra. - Mamma hade nog undrat.
Mary hade säkert tyckt att det var skitkul.
- Vi ses väl när vi ska äta. - Okej.
Hej.
Varmvattnet funkar inte.
Spola i toaletten några gånger så kommer varmvattnet.
Det är rätt fräckt. Rörmokeri.
- Ha det så skönt i duschen. - Tack.
GOLFSPEL PÅGÅR KOM INTE IN!!!
Okej, slappna av bara.
Titta på bollen. Ja, lugnt och fint.
Så ja. Det var skitbra. Det borde du vara nöjd med.
Förlåt.
- Fan! - Spola kallt vatten över handen.
Jag är glad att du ville hjälpa till, men jag tror mig ha koll på allt.
Kan du berätta lite om deras golfspelande där uppe?
- Don slår en hink bollar varje dag. - Vad hände med möblerna?
Don bad flyttgubbarna att ställa dem i trädgården.
- Corbit, vill du be bordsbön? - Visst.
- Bordsbön? - Ja.
- Bordsbön? Är inte du ateist? - Bordsbön är okej.
- Oj. - Vad då?
Jag fattar inte att det är samme man som sa till sin sexåriga dotter-
- att julen var en republikansk- kapitalistisk sammansvärjning-
- skapad av Hallmark-koncernen. Och om Jesus levde i dag-
- så var han i Nicaragua och mobiliserade sandinisterna. Be på.
Corbit?
Gode Gud... Tack för maten och sällskapet.
Reese verkar okej. Det är trevligt att ha henne här.
Och tack för ett fint hem. Amen.
Vill du ha lite?
- Vill du ha sallad? - Gärna. Tack.
- Shelly, dina bröst är delikata. - Kul att du gillar det, Corbit.
- Hur var det ute på banan? - Han tjongade iväg bollarna i dag.
Men vi behöver en ny driver. Och en träfyra, en bra klubba att ha.
- Är det nåt du kan fixa? - Vi beställer en ur katalogen.
Don? Du har knappt rört maten.
- Hann du titta på bilen, Corbit? - Filtret är gammalt.
- Jag byter det i morgon. - Corbit är en duktig mekaniker.
- Förut lagade han racerbåtar. - Va?
- Evinrude-utombordare faktiskt. - Och han är musiker.
- Vad jobbar du med nu, Corbit? - Lite nya grejer.
Han spelade i ett kristet rockband i Flint.
- Vad var det ni hette? - Punching Pilot.
Jag slutade i bandet för att de bara ville spela ska.
Så jag slutade.
Reese, kan du skicka potatismoset?
Tack.
Så där.
Du måste äta, Don.
Jag måste låna bilen.
- Hörde ni? Jag måste låna bilen. - Har du körkort?
- Klart jag har. Var är nycklarna? - Vart ska du?
Ingenstans. Jag måste rensa skallen. Kan jag få nycklarna, Shelly? Tack.
- De sitter i tändningslåset. - Tack.
- Vad ska du ha? - Jameson med is.
Det blir tre dollar.
Tack. Var kommer du ifrån?
- Härifrån, ursprungligen. - Född och uppvuxen?
- Var bor du nu? - I New York.
Där en amerikansk öl kostar fem dollar och man får minst en dollar i dricks.
Om det inte är européer, för de ger inte dricks alls.
- Och de har jättefina kläder. - Du är alltså också bartender.
Kom hit om du vill ha billig whiskey eller en hyfsad öppen mikrofon.
Onsdagkvällar klockan nio.
- Vad heter du? - Reese.
- Hej, Reese, jag heter Brian. - Kul att träffa dig.
- Brian... - Ja?
Vet du var jag kan få tag på lite här?
Jag förmodar att du inte menar Packers-biljetter.
- Långt ifrån. - Ledsen, jag kan inte hjälpa dig.
Crack-kokain, va? Jag har sett det i "Cops".
- Crackkokain ger hjärndöda svin. - Vilket bra rim.
- Du borde lära dig knacka. - Förlåt.
Vill du höra lite musik? Jag har en rätt maffig anläggning i källaren.
Jag tror inte att jag kan just nu. Jag är rätt trött, Corbit.
- Kanske en annan gång. - Du behöver inte.
- Du har väl viktigare saker för dig. - Jag vill höra musik, men inte nu.
- Du... Använder du eyeliner? - Va?
- Okej... Då ses vi väl. - Okej. God natt, Corbit.
God natt, Reese.
Hej.
Jag har lagt rena lakan på din säng och det finns en yllefilt i kistan.
Det är jättekallt på nätterna och Don snålar med värmen.
Ja, det vet jag. Jag bodde här i 18 år.
- Var är mitt täcke? - Jag tvättar det.
Du läser mycket.
När man växer upp i ett hus med nymarxistiska arbetsnarkomaner-
- kan Kitty bli ens bästis hyfsat jävla fort.
Får jag fråga en sak? Konkurrerade de med varandra?
Inte precis. De skrev så olika saker.
Han skriver litterära mardrömmar om Berkeley-studenter-
-som drar sina uzier i People's Park.
Hon skrev om övre medelklass- kostymnissar i "post-IBM" -lanthålor.
Din mamma skrev också litterära mardrömmar.
Hon skrev kvasilitterära kärleks- historier förklädda till social satir.
Det vet du så klart bättre än jag. Jag har läst allt de har skrivit.
- Fast jag var ju inte här då. - Det är du nu.
Det är jag...
Och jag har aldrig sett nån plågas inför varje mening som han gör.
Det är lustigt, för som lärare predikade han snabb komposition-
- och att kasta sig över tangentbordet som om skönlitteratur var en sport.
Att få ett stycke ur honom nu är som att dra upp ett piano ur en damm.
- Har han visat dig sina verk? - Jag har fått köpa alla hans böcker.
- En intressant barndom, va? - Jo.
Att tävla med två skrivmaskiner om uppmärksamhet kan knäcka en.
- Och nu är du skådis. - Vad menar du med det?
Det är bara intressant. Det där med uppmärksamhet.
- Shelly! - Ja?
- Hur gammal är du? - 23. Hur så?
Jag ville bara räkna på det, om du knullar min pappa.
- Kan jag hjälpa till? - Ja, det hoppas jag.
Jag heter Dean Gerald. Jag har campat vid White Fish Point.
Jag hörde att författaren Don Holdin bor här.
Är du gammal elev till honom?
Jag går en författarkurs på Iowa University.
Mr Holdin gästföreläste där för två år sen.
Jag gick där inte då, men jag har hört om det.
- Så du har aldrig träffat honom? - Jag är bara ett fan.
- Ursäkta, Reese. - Vad i helvete!
- Det är en 500-dollarskamera! - Man får inte fotografera här.
- Okej. - Mr Holdin har nyligen slocknat.
Slocknat? Har han dött?
Han har formellt avslutat alla jordiska göromål.
Han kan inte prata om det, så ge dig iväg innan jag måste gripa dig.
Är det förstått? Och jag kan karate. Jag har tagit flera bälten.
Okej, jag ger mig iväg.
Men om mr Holdin nånsin beslutar att återuppliva sig-
- och formellt återuppta sina jordiska göromål-
-kan du då ge honom det här?
Det är ett harmlöst fanbrev.
Om en formell återupplivning sker ska jag se till att han får brevet.
- Letar du efter nåt särskilt? - Shelly, du skrämde skiten ur mig.
- Lådan är full med Dons intervjuer. - Säg inte Don när jag är med.
Då ser jag honom på en mysko swingerstrand i tajta badbrallor.
- Don vill att elever säger Don. - Vilken jämlikhetsförkämpe.
Där hittar du bara royalty- redovisningar och skattepapper.
Varför får tanken på dig som hans lilla bihang det att krypa i mig?
- Det är inte jag som snokar. - Jag snokar inte. Det är mitt hus.
Du växte upp här. Du led alla helvetes kval med att vara dotter-
- till två självupptagna geniala konstnärer.
Sen stack du och såg aldrig tillbaka.
Har han sagt det? Att jag stack?
Har du ingen egen familj att analysera?
Jag ser dig som enda barnet i ett enormt ointagligt palats med torn.
Pappa i tidlösa tenniskläder, mamma spelar badminton och dricker te.
Åk hem till Narnia eller var du kom ifrån och låt min pappa vara ifred.
Jag är faktiskt enda barnet och min pappa spelade lite tennis.
Och mamma åt kakor och drack te efter en stärkande krocketmatch.
Men om du tvunget ska veta så växte jag upp i en trea i Shepherds Bush.
Och även om det inte angår dig så är mina föräldrar döda.
När du kommit på vad du letar efter, säg det då till mig.
Jag kanske kan hjälpa dig.
- Vad gör du? - Jobbar.
Vad ska ni ha det här till?
Så att mr Holdin kan komma in i huset utan att behöva gå ut.
- Har det hänt nåt, Corbit? - Vad menar du?
Att han gömmer sig i garaget. Har nån stalker skrämt honom?
Inte vad jag vet. Han trivs bara bäst inomhus.
- Vet du nåt om de här? - Det är Shellys.
- Är hon sjuk? - Hon var, men hon pratar inte om det.
- Ska vi hänga lite efter maten? - Visst.
Häftigt.
Du, Reese. Jag är inte polis eller så-
- men jag tror att det är förbjudet att ta andras receptbelagda medicin.
Hej.
- Hej, Reese. - Vad gör du?
Jag håller på att vakna.
Mår du bra?
Ja då, jag är bara lite yr.
Kan du ge mig min bourbon?
- Vad har du för planer i dag? - Jag tänkte gå ner till sjön.
Klä dig varmt.
Pappa.
Lämnade mamma nåt till mig?
Om du ärvde några pengar så hör nog en advokat av sig.
Nej, nåt mer än pengar?
Morbror Dick skickade den där kartongen för några månader sen.
Jag har inte tittat i den, men varsågod.
- Vad finns det i den? - Gammalt skräp.
Corbit sa att Shelly har varit sjuk.
- Hon var illa däran ett tag. - Vad var det för fel på henne?
Hon hade endometrios. Läkarna provade en massa saker.
Inget funkade, så hon tvingades att operera bort livmodern.
Hon hade ingen annan än mig då.
Hon är en bra tjej, Reese. Du borde ge henne en chans.
Din för evigt, Mary.
Det står mat till dig i ugnen.
- Ska vi fortfarande hänga sen? - Har det hänt nåt?
I vilket rum gjorde hon det?
Det är inte läge för det samtalet.
Vilket rum?
Tyst, Shelly. Vilket rum var det? Källaren, badrummet? Säg det.
Arbetsrummet där uppe. På natten fann jag henne hängande i en galge.
Hon använde en slips.
Hos Rob. Lämna ett meddelande.
Hej.
- Mamma brukade spela den där. - Ja...
- Men hon spelade i en annan tonart. - Det var fint.
Jag ska jobba lite.
Pappa... Är du typ arg på mig eller nåt?
- Jag är nog bara lite besviken. - Varför?
Jag vet inte, Reese...
Det hade varit trevligt om du hade kommit på begravningen.
Hon var inte perfekt, men hon var din mamma.
Var detdethon var? Min mamma?
Kvinnan som behandlade mig som en smärre kuriositet hela mitt liv?
- Hon led, Reese. - Led hon?
Vi led alla tre! Det här huset var ett stort, tyst lidandemuseum.
- Vi gjorde vårt bästa. - Jag har rätt att vara besviken.
Vet du hur många gånger ni såg mig spela teater? En gång.
En gång i sjuan när jag spelade Wendy i "Peter Pan".
Och du fick väcka mamma under inropningen.
- Jag sket i begravningen. Vad fan då? - Snälla, svär inte. Sluta!
Hej, Reese.
Är du en bögjävel, Corbit?
- Gud är min andrepilot. - Är Gud din andrepilot?
Jesus älskar mig och dig också.
Corbit? Don frågade nyss efter dig.
I din mammas tredje brev talar hon om att ta livet av sig.
Att drunkning vore för otäckt-
-och en kula i huvudet för kladdigt.
Hon var i St Louie då och skrev på sin andra roman.
Din pappa svarade att han skulle göra allt för att det inte skulle ske.
Han skulle flyga dit om han var tvungen.
I nästa brev skrev hon att hon mådde bättre-
-och inte längre tänkte på självmord.
Och att hon hade en ny idé till en roman.
Får jag låna en cigarett?
Det heterSaint Louis.
De senare breven, särskilt 77 till 123...
...är mindre passionerade.
De närmar sig nästan bitterhet och kanske rentav svartsjuka.
Från 130 smälter de ner till två, tre intetsägande halva meningar.
Och sen kommer det inga fler.
Tänker du ge ut dem?
Jag vet ärligt talat inte, Shelly.
Jag hoppas att det är värt det.
Tack för cigaretten.
Shelly... Jag hittade de här under min säng.
Tack.
Om det inte varit för din pappa vet jag inte om jag hade överlevt.
På sitt eget lågmälda vis bryr han sig mycket om andra.
Jag tror att han vill lära känna dig.
Det kommer nog att ta lite tid.
Tack för tabletterna.
Pappa? Mår du bra?
Lämna mig ifred.
Jag tänkte att vi kunde prata.
Var snäll och gå härifrån.
- Mår du bra? - Ja.
Kan du knyta handen?
Ja, så där.
- Gör det ont? - Lite grann.
Du, Corbit, jag är hemskt ledsen för det som hände i går kväll.
Ja, det var rätt skumt.
- Varför har du ingen eyeliner? - Det var för mycket Adam Ant.
- Jag tyckte att det var coolt. - Tyckte du?
Det var skitsnyggt på dig. Du såg ut som en järv.
- En järv? - Ja, järvar rockar.
Järvar rockar fett.
Det finns en bar i stan som har öppen mikrofon på onsdagkvällar.
The Great Notch Inn. Du borde sticka dit och spela en låt.
- Jag vet inte, Reese... - Varför inte?
När jag står inför publik händer nåt med mig-
- när jag måste spela och sjunga på samma gång.
- Vad händer? - Jag går i baklås.
Om jag är ensam är det lugnt eller om jag spelarellersjunger.
Men när jag måste göra båda så är det kört.
Vad gjorde du när du spelade i Punching Pilot då?
Jag var deras kompgitarrist.
De sa åt mig att gå fram en gång, men det slutade i katastrof.
- Vad hände då? - Jag kukade ihop totalt.
Beklagar ordvalet. Jag gick i baklås.
De avbröt spelningen. Sen sparkade jag till trummisen av nån anledning.
Han var en äkta Black Sabbath-wannabe.
Vi började slåss och jag bröt hans nyckelben.
Så de kickade mig från bandet.
Det var en jävla soppa.
Jag har aldrig provat öppen mikrofon förut. Det vore läskigt.
Jag tycker att du borde prova. Man lever ju bara en gång.
- Shelly hade säkert kommit. - Tror du?
Ja, absolut. Och jag kommer.
Häftigt.
- Karate... - Kara-te.
Det hjälper mig varva ner.
Du behöver inte vara rädd. Jag är helhjärtad pacifist.
- Får jag slå följe? - Visst.
- Hur långt brukar du springa? - Runt 3 kilometer om jag har tur.
Jag tror att min tid som löparstjärna är över.
Ska vi köra intervall mellan stolparna?
- Är du säker? - Ja, jag mår bra.
Om jag får en hjärtinfarkt är det ditt fel.
Vi fortsätter. Sen har vi Corbit.
Kom ut, Corbit!
- Var kommer du ifrån? - Pontiac ursprungligen.
Men jag har bott här i sju månader nu.
Välkommen till Great Notch Inn, där tur och kärlek är läbbigt besläktade.
Eller hur?
- Vad ska du spela för oss i kväll? - "I Can't Tell You Why" av Eagles.
Det låter kanon. En applåd för Corbit!
Jag testar - ett, två...
Jag testar. Ett, två, tre... sjutton, arton...
Jag skojar.
Innan jag börjar vill jag dedikera den här låten till Reese.
Ursäkta.
Plan B... vänta lite.
Det var jättebra, Corbit. Jag är så stolt över dig.
- Tack, Shelly. - Och din plan B var genialisk.
Häftigt.
- Tack, Reese. - Det var asgrymt.
Jag ska säga godnatt till pappa.
Pappa?
Pappa...?
Pappa?
Vakna! Pappa?
Varför gjorde du det? Vakna! Kom igen!
Ms Holden? Jag är doktor Staley. Pete Staley.
Du och jag kanske kan prata lite. Vill du följa med mig en stund?
Hans hjärta stannade aldrig. Sömnmedlet absorberas långsamt-
- så han fick aldrig en dos stor nog för att uppnå önskad effekt.
- Blir han bra igen? - Han får inga kognitiva förändringar.
Och hans värden är normala igen. Han har ett starkt hjärta.
Vi ger honom vätska med dropp.
Vi ringer om det uppstår några komplikationer i natt.
Golf En roman av Don Holdin.
Han vaknade till förut. Han mumlade nåt och somnade igen.
Hans värden ser bra ut.
- Tryck på knappen om ni behöver nåt. - Tack.
- Hur länge har du varit här? - En stund.
- Behöver du nåt? - Jag är törstig.
Tack.
- Vill du ha mer? - Nej, men gärna en cigarett.
Det vill jag också ha, men då utlöser vi larmet.
- Vad är det där? - Det är... din roman.
- Jag grävde upp den i trädgården. - Corbit skulle hålla den gömd.
- Hur mycket har du läst? - Jag är ungefär halvvägs.
Det är första gången jag ser nåt av dig i manuskriptform.
- Felen är väldigt charmiga. - Jag stavar som en gorilla.
- Avskyr du den? - Nej, den är inte alls som de andra.
- Du ljuger inte nu? - Nej.
Shelly tycker att den är på gränsen till sentimental. Är den sentimental?
Lite grann. Men det är ju en kärlekshistoria.
- Tycker du att jag börjar bli blödig? - Absolut.
Pappa, det jag sa häromkvällen... Jag är hemskt ledsen.
- Det var orättvist. - Vi klantade till det rejält.
Nej, ni gjorde ert bästa. Som du sa.
- Vad gjorde hon hemma? - Jag tror att hon kände sig ensam.
Vi kände oss båda ensamma.
Jag kan inte sluta tänka på henne.
Kom här.
- Sluta nu. - Okej.
- Är det bra med Corbit och Shelly? - Ja, allt är bra med dem.
De sitter i väntrummet. Ska jag hämta dem?
- Stanna. - Jag har ju inte ensamrätt på dig.
Okej.
När du har läst ut den, berätta för mig vad du tycker.
- Lovar du det? - Ja.
Hej, Corbit.
Hej, mr Holdin.
- Hur mår du? - Bra. Jag är lite trött.
Vi ville bara säga hej.
Till Mary, Mitt livs kärlek.
Ibland på natten vaknar jag till ljudet av ett tåg.
Det dundrar rakt genom min lägenhet.
Ibland känns det som om det ska lyfta mig ur sängen.
Ett öronbedövande dån och sen tystnad.
Jag är ensam, Exley.
Ensam i en stad som ibland får folk att känna sig gamla och förbrukade.
Men jag har på nåt sätt ändå tur. Även när det ser som mörkast ut-
-lyckas jag alltid klara mig.
- Suverän föreställning, tjejer. - Tack, Ben. Detsamma.
- Tack för Zippon. - För all del. Tack för blommorna.
Beundrarpost.
EN ROMAN AV DAN HOLDIN
Till Reese på premiärkvällen:
Jag önskar att jag kunde vara där. Jag tänker på dig. Kram - pappa.
Hej. Jag trodde du hade åkt.
- Tack. - Grattis.
- De gav dig en fribiljett, va? - Ja, de var schyssta.
- Du var suverän. - Tack.
- Vill du gå? - Ja, vi går.
Text: Thomas Jansson Prima Vista